Mor!
Min elskede Cécile. Kan du huske Madame de Merteuil?
Naturligvis.
Sikke en smuk ung dame. Sidst jeg så dig, var du kun en lille pige.
Er det sandt, at jeg skal giftes?
- Hvem har fortalt dig det? - Alle har snakket om det.
Jeg må faktisk ikke sige noget, men ja, det er sandt.
- Med hvem? - Det kan jeg ikke sige.
- Jeg beder Dem, Madame. - Jeg ved det ikke.
Din mor har holdt meget tæt med det.
Vil De ikke nok forsøge at finde ud af det?
Det er dejligt at se, at Cécile glæder sig over at skulle giftes.
Ja, hun er meget glad. Det gør mig næsten bekymret.
Hun har været i det kloster, siden hun var elleve.
- Hun er så uskyldig og uforberedt. - Så længe hendes mand er ligeglad.
Nej, hendes jomfruelige har skam stor betydning for ham.
Hvem er han?
Det var ham, som ønskede hende i kloster indtil brylluppet.
Meget betænksomt. Det kan jeg lide. Hvem er han?
Det vel jeg helst ikke sige. Han skal selv have lov til at proklamere det.
Det ville være dejligt, hvis du kunne være lidt sammen med Cécile.
Hun kan lære meget af dig.
Hun skal indtræde i ægteskabet med sin uskyld og din klogskab.
Du smigrer mig.
Cécile.
Se, hvordan jeg holder min vifte.
- Vicomte. - Madame.
Mademoiselle.
Vil De introducere mig for Deres henrivende veninde?
Lad ikke din hånd holde for længe. Mænd tager det som en tilskyndelse.
Er det frøkenens første opera?
Skal jeg svare?
Hvis du svarer, vil en mand tage det som en invitation.
Hvis du ikke svarer, vil han vide, han skal gå.
- Hvad skal jeg så gøre? - Hvad har du lyst til at gøre?
Ja, det er min første opera. Jeg har aldrig set en før.
- Synger De selv? - Valment, må jeg tale med Dem?
Den unge dame er datter af min kusine, Madame de Volanges.
Hun er forlovet og under min beskyttelse, så hold Dem væk.
- Hvor gammel var hun? - Femten, De uhyre.
- Jeg forlader Paris i et stykke tid. - Hvor tager De hen?
- Vil De gerne vide det? - Hvis De vil fortælle mig det.
- Jeg skal besøge min gamle tante. - Deres gamle tante.
Hvor gammel er Deres tante?
- Det er Madame de Rosemonde. - Er hun stadig i live?
Så hvis De bliver træt af at lege anstandsdame, ved De, hvor jeg er.
Det vil glæde mig, hvis De kommer. Glæde mig meget.
Hils Madame de Rosemonde fra mig.
Hvem var det?
Den mand er meget skidt for en ung dames omdømme.
Din mor må ikke vide, at han var her.
Er han Deres elsker?
Cécile.
Den slags spørger man ikke om. Og da slet ikke en enke.
- Har enker ikke elskere? - Nej, det har de ikke.
- Mere. - Mere?
Jeg vil have mere.
I så fald må du hellere finde dig en anden elsker.
Ellers tak.
Jeg er godt tilfreds med den, jeg har.
- Keder jeg dig ikke endnu? - Du keder mig gudsjammerligt.
Hvornår ser jeg dig igen?
- Mandag? - Mandag kan jeg ikke.
- Tirsdag? - Tirsdag? Det går ikke.
Onsdag?
Jeg lader høre fra mig.
Har du en anden?
Naturligvis ikke.
Nej, det er A for højre hånd, ikke H-dur.
- Madame! - Nej, du må ikke stoppe.
Dette er.
- Hvad var det nu? - Chevalier de Danceny.
Danceny. Han underviser mig i musik.
- Er du nervøs? - Mærk selv mit hjerte.
Pjat med dig. Folk vil elske din sang.
Det er ikke det.
Det er min ægtemage, min forlovede. Jeg ved, min mor har inviteret ham.
Kan De finde ud af, hvem han er? Jeg beder Dem.
Min kære.
Cécille er så nervøs. Hun tror, hendes forlovede er her i aften.
Hvor ved hun det fra? Hun er så dygtig. Jeg har intet sagt.
- Hvem er han? - Kan du holde tæt?
Så skal jeg præsentere ham, men
hvorfor så hemmelighedsfuld?
Han har en elskerinde, han ikke kan slippe af med. Hun er vist lidt.
Jeg forstår.
Monsieur de Gercourt, må jeg præsentere Madame de Merteuil?
Kender I hinanden?
Gør vi?
Hvis De mindes det, så er Deres hukommelse bedre end min.
Det gør vi så nok ikke.
Du kunne ikke have truffet et bedre valg.
Hun er så bedårende. Jeg kan end ikke være jaloux.
Jeg ønsker jer al mulig lykke.
Tak.
Er hun?
Hun blunder bare, sir. Skal jeg?
Er det min tur nu?
Kan De huske mig?
Naturligvis. Men hjælp min hukommelse lidt på gled.
- Jeg er Madame de Merteuil. - Naturligvis.
- Jeg er lige ankommet. - Ja, det ved jeg.
Hvor er mit bord?
Hvor er folk henne?
Sir, der er hun!
Skub mig ud.
- Må jeg invitere Dem på en bådtur? - Nej, det må De ikke.
- Hvorfor ikke? - Jeg kan ikke svømme.
Min mand ville aldrig tilgive mig, hvis jeg druknede.
- Hvor er Deres mand? - Han er i Rouen.
- Bor De i Rouen? - Nej, i Paris.
Min mand er dommer. Han har en vigtig sag i Rouen.
- Elsker De Deres mand? - Ja, meget højt.
- Hvorfor er De så ikke hos ham? - Fordi jeg besøger Deres tante.
Og når min mand har en vigtig sag, vil han helst være alene.
- Har han ofte vigtige sager? - Ja, ganske ofte.
- De må være en prægtig kvinde. - Hvordan prægtig?
De elsker en mand, som aldrig er til stede.
- Er De gift, Monsieur de Valment? - Nej.
- Jeg er forelsket. - Forelsket?
- Hvorfor er De så ikke hos hende? - Jeg står netop og taler med hende.
- Det skulle De ikke have sagt. - Er det forkert at være forelsket?
Nej. Ikke hvis følelsen er gengældt og ægte.
- Betyder det, at De ikke elsker mig? - Selvfølgelig gør jeg ikke det.
Det må De ikke gøre!
Monsieur de Valment!
Jeg beder Dem!
De må ikke skræmme mig sådan.
Hvad gør det, om jeg drukner? De elsker mig jo ikke.
Jeg hører af og til, at jeg er naiv, men jeg ved godt, hvad De er ude på.
- Hvad er jeg da ude på? - De må holde op med at tale sådan.
Jeg ønsker kun at være Dem nær, -
- og høre Dem sige igen og igen, at De ikke elsker mig.
Nej. Jeg er ikke kløgtig nok til at tale med Dem.
Hjælp! Hjælp!
Vicomte.
- Hvad er der sket? - Jeg havde et uheld.
Så kom De alligevel. Jeg skal ikke bruge dig mere
Jo, han skal. Gør hans rejsetøj klar og pak resten. Vi skal til Paris.
Vent!
- Hvorfor? - Jeg har brug for Dem. Meget.
Gå bare.
Hvad vil De?
Husker De min lille kusine fra operaen?
- Kan De huske, hun skal giftes? - Ja.
Gæt med hvem.
Hvordan skulle jeg kunne det?
Monsieur de Gercourt.
Hvor kommer jeg ind i billedet?
- Kun De kan hjælpe mig. - Skal jeg duellere med ham?
Til det jeg har tænkt mig, skal De i høj grad være i live.
Lille Cécile.
Hun minder mig sådan om mig selv, da jeg var femten.
Hun er naiv, uskyldig
ren.
Det skal De gøre en ende på. De skal tage hendes mødom.
På sin bryllupsnat skal Gercourt opdage, at han ikke blev den første.
Han skal gøres til grin i hele Paris.
De vil have mig til at forføre en lille pige
. som intet har set, intet ved, som spreder ben af ren nysgerrighed.
Det kan enhver klare.
Jeg troede, De kunne lide hende, at jeg gjorde Dem en tjeneste.
Desuden kan jeg ikke tage til Paris nu.
- Hvorfor ikke? - Luften er så frisk her.
Man kan høre fuglesang. Det hører man aldrig i Paris.
Hvem er hun?
- Må jeg skifte emne, Madame? - De må skifte lige, hvad De vil.
Elsker De Deres mand?
Ja. Jeg elsker ham meget højt.
Hvorfor er De så her? Hvorfor er De ikke hos ham?
Marquisen og jeg deler desværre samme banale nysgerrighed.
Madame de Tourvels mand ynder at være alene, når han arbejder.
Det siger mænd altid, men jeg elsker min mand, så jeg tager med ham.
- Af kærlighed? - Hvorfor dog ellers?
- Af frygt, måske. - Frygt for hvad?
- For at blive fristet. - De mener, jeg kunne blive fristet.
Stille, min kære.
Antyder De, at jeg kunne være min mand utro?
Ikke nu. Men hvis De var alene.
Monsieur de Valment, De forstår slet ikke kvinder.
De har ret. Vil en kvinde have lidt sjov, behøver hun ikke være alene.
Det kan hun klare lige foran næsen på sin mand.
Ikke sandt, Madame?
Det var ikke det, jeg mente.
Jeg ved, visse kvinder er svage, men nogle kvinder er altid tro.
Vås! En tro kvinde er en selvmodsigelse.
Ikke altid. Jeg tror på, at nogle kvinder forbliver tro.
Jeg er fascineret af dem.
- Det er mænd som oftest. - Det har jeg bemærket.
Hvordan kan det være?
Fordi mænd altid jager drømmesyn. De vil, at vi skal være engle.
Men i sengen skal vi være dæmoner.
Det er sandt. Men om morgenen bliver man altid overrasket, -
- når man vågner i favnen på en almindelig kvinde.
Er De enig, Vicomte?
- Det mente jeg igennem lang tid. - Det gør De måske ikke mere?
Nej.
De mener tilsyneladende ét i Paris og noget andet på landet.
Jeg mener ét, når jeg er forelsket, og noget andet, når jeg ikke er.
Jeg har funderet over noget hele aftenen.
Hvis De kunne vælge frit blandt alle kvinderne her ved bordet, -
- hvem ville De så tilbringe natten med?
Nej, det er ikke fair mod Monsieur de Valment.
Spørgsmålet er: Hvem af jer damer ville tilbringe natten med ham?
- Os alle? - Ikke mig.
Ikke mig.
Det spørgsmål er ikke værd at svare på.
Så er der jo kun mig tilbage.
Valment, De skuffer mig. Er det derfor, De bliver her?
- Er De virkelig forelsket? - Ville De blive jaloux?
Ikke rigtigt.
- Hvorfor ikke? - Fordi De spilder Deres tid.
- Det tror jeg ikke. - De får hende aldrig.
- Hvad skal vi vædde? - Lige hvad De ønsker.
- Dem. Deres krop. - Og hvis De taber?
Lige hvad De ønsker.
Så skal De gå i kloster.
De skal salve Dem med aske og angre alle Deres synder.
Det er en aftale.
Godnat, min lille munk.
Jeg er bange for, De bliver meget ensom. Husk mig i Deres bønner.
Jeg bliver ved med at tænke på noget, De sagde ved middagen.
- Jeg sagde så meget. - Det var noget om Deres mands næse.
Og jeg som troede, at De ikke var interesseret.
Hvor har du været? Jeg har ledt efter dig.
- Hvad er der sket? - Det er frygteligt. Det er Cécile.
- Hvad? - Kom med.
Har du set det chatol, jeg gav Cécile? Det er noget så flot.
Jeg sagde til hende: "Du kan låse alle dine hemmeligheder inde deri."
Og ved du, hvad hun sagde?
"Mor, du ved, det aldrig vil blive låst."
Er det ikke bare det sødeste, en datter kan sige til sin mor?
Men nu er det låst. Jeg har naturligvis en ekstra nøgle.
Så jeg kiggede i det. Ved du, hvad jeg fandt?
Breve. Elskovsbreve. Fra hendes elendige musiklærer.
- Den lille dreng? - Den lille slange.
Hvad gjorde du så?
Jeg gjorde ikke noget. Cécile aner ikke, jeg har læst brevene.
Hun må ikke vide, jeg har en nøgle.
- Ved hendes forlovede besked? - Naturligvis ikke.
Lad mig tale med hende.
Cécile.
Madame, hvor har De været? Jeg har savnet Dem.
Hvor ser du smuk ud.
Vi må gå til opera igen en dag.
Det ville være skønt. Det var så dejligt med lysekronerne og musikken.
Du må få din musiklærer til at lære dig nogle sange fra operaen.
- Er du glad for din musiklærer? - Han er en vidunderlig lærer.
- Ja? - Jeg kan ikke fortælle det.
Hvis vi skal være venner, så må vi stole på hinanden fuldt ud.
- Han har skrevet breve til mig. - Har han det?
- Han skriver så smukt, Madame. - Hvad skriver han?
Det ved jeg ikke rigtig. Han har så mange følelser.
Han er trist. Han har længsler.
- Elsker du ham, Cécile? - Nej, det gør jeg ikke.
Skal jeg svare?
Hvis du ikke elsker ham, vil det være forkert at opmuntre ham.
Men jeg løj for Dem, Madame. Jeg er så forelsket i ham.
Jeg vil ikke giftes med min ægtemage. Han er gammel og grim.
Jeg elsker Danceny. Hjælp mig. Jeg ved ikke, hvad jeg skal gøre.
- Lad os skrive et brev til ham. - Jeg har allerede skrevet et.
Må jeg se det?
Du fortæller ham ikke det, du gerne vil, Cécile.
Grib din pen.
- Hvad kalder du ham? - Chevalier.
"Kære Chevalier."
"Din kærlighed giver mig mod til at følge mit hjerte."
"Jeg længes efter at møde dig et sted, hvor vi kan være alene."
"Vores største forhindring er min mor."
- Der er ikke noget at frygte. - Tror du ikke?
Du forestiller dig ikke, hvor uskyldigt det hele er.
- Ved du, hvordan de udveksler breve? - Hvordan?
Cécile må ikke få at vide, at jeg har fortalt dig det.
De anbringer dem mellem harpestrengene.
Når De øver Dem, Mademoiselle, skal De passe på dette stykke.
En, to, tre. Deres rytme hæver lidt. De må prøve at holde takten.
Deres datter er en fremragende elev, Madame.
Tag dækkenet af, Emile.
Hvorfor, mor?
Hvad er det her?
Det ved jeg ikke.
Det er et brev, Madame. Et brev jeg har skrevet til Deres datter.
Hun ved ikke noget om det. Det er sandt, hvad hun siger.
Det glæder mig trods alt.
Vent på mig her, unge mand. Kom, Cécile.
Kom.
Sæt dig.
Fortæl mig så sandheden.
- Du vidste besked om brevet, ikke? - Nej, det sværger jeg.
- Er dette hans første brev? - Ja.
Hvorfor er chatollet så låst?
- Er det låst? - Giv mig nøglen.
Jeg ved ikke, hvor den er.
Den hænger om din hals.
Undskyld, mor. Tilgiv mig. Jeg er så ked af det.
Unge mand, De har misbrugt min gæstfrihed og mit barns uskyld.
De bliver aldrig lukket ind i dette hus igen.
Her er de breve, De var så fræk at give min datter.
Send mig hendes breve til Dem. Jeg vil have dem i dag. De kan gå.
Jeg ønsker ikke at tilkalde min tjener.
De skal vide, at jeg aldrig har misbrugt Deres gæstfrihed.
Og De får aldrig Céciles breve.
Hun åbnede sit hjerte for mig, ikke for Dem. Jeg vil ikke forråde hende.
Hendes tillid betyder mere for mig end at Deres vrede. Farvel.
Chevalier!
Kan du huske mig?
Jeg har et brev til dig fra Cécile.
"Kære Cécile. At være alene med dig er mit højeste ønske."
"Og Madame de Merteuil har planlagt, hvordan vi kan mødes."
"Hun vil forklare dig alle detaljer."
Jeg inviterer dig og din mor med i operaen.
Men mor har forbudt mig at forlade huset i lo uger.
Netop. Derfor takker du nej til min invitation som en god pige, -
- så din mor ikke mistænker noget.
- Har du forslået? - Ja.
Når din mor og jeg er på vej til Operaen, skal du komme og sige:
Må jeg ikke nok komme med, mor?
Jeg lover Lad mig komme med. Jeg vil så gerne. Må jeg ikke nok?
Tro ikke, at jeg ikke elsker dig, men du ved jo, hvad du gjorde, -
- så opfør dig ordenligt og gå ind på dit værelse.
Her er så Deres kjole. Lad os skifte tøj først.
- Hvorfor? - Vil De ikke gerne være smuk?
Skal jeg tage den her på?
Madame de Merteuil har fået den syet specielt til Dem.
- Hvem bor her? - Det er der ingen, der gør.
Tag en slurk, Mademoiselle.
Madame de Merteuil har en raffineret smag.
- Men man kan se mine ben. - De er Holte.
De ser henrivende ud.
Er De klar over, at vi aldrig har været alene før?
Ja.
Vær sød at læse det nu.
Det er jo et digt!
Nej, det er faktisk en sang. Jeg har bare skrevet en ny tekst.
- Bliv du her bare. - Hvad er der?
Jeg kan ikke holde op med at lænke på Cécile.
Jeg blev så ked af, at se hende så sørgmodig. Jeg tager hjem.
Nej, De begår samme fejl igen. Det er A, ikke H-dur.
- Er det en lang sang, Chevalier? - Der er tolv vers til.
Hvad så?
Sikke et fjols!
Undskyld afbrydelsen, men Cécile skal gå. Cécile, på med tøjet.
- Hvorfor? - På med tøjet.
Din mor er på vel hjem. Gå ikke i panik, men vi skal skynde os.
Kan vi stole på din kammerpige? Din mor vil jo udspørge hende.
Madame! Vi vil giftes.
- Er det sandt? - Ja, det er.
Er det?
Ja, det tror jeg.
- Madame, vil De hjælpe os? - Skal vi diskutere ægteskab nu?!
Cécile?
- Martine? - Ja, Madame.
- Hvor er Cécile? - Cécile? Hun er.
Hvor er hun?
Jose, har du været på din post hele aftenen? Er der kommet nogen ind?
Nej, Madame.
Martine.
Ja, Madame?
- Er hun sammen med musiklæreren? - Det ved jeg ikke, Madame.
Hun fortæller mig ikke noget længere. Hun taler kun med Madame de Merteuil.
Mor, tilgiv mig! Jeg ville bare så gerne være sammen med dig!
Du må ikke være hård mod hende. Hun er ked af det.
Selvfølgelig tilgiver jeg dig, Cécile.
Måske forstår jeg hende bare ikke. Tror du, hun er klar til ægteskab?
Naturligvis.
Jeg har sågar tænkt på at sende hende tilbage til klosteret.
Nej, nej.
Jeg ville sende hende væk fra Paris i et stykke tid.
Jeg kan da godt tage hende med på landet.
De er ikke let at finde. Jeg har en overraskelse til Dem.
Monsieur de Valment, jeg må tale med Dem.
- Jeg kender det perfekte sted. - Nej!
Hvorfor har De aldrig fortalt mig det?
- Hvad? - At De er en dygtig bueskytte.
- Hvad snakker De om? - Det skal jeg vise Dem. Kom.
- Er jeg en dygtig bueskytte? - Bare vent og se.
Azolan, hvad venter du på?
Men jeg har aldrig før skudt med bue.
Anbring hånden her og den anden hånd her.
Klar? Så giv slip.
Sikke et skud.
Jeg vidste, jeg havde ret. De er en dygtig bueskytte.
Hvis De smed denne mønt ind i busken, hvad tror De så, der ville ske?
- Må jeg læse noget for Dem? - Ja.
Dette brev er fra en kær veninde.
"Igennem hele sit liv har Monsieur de Valment -
- været en mester udi forførelsens kunst."
"Hundredvis af kvinder, og jeg overdriver ikke, har betalt for det."
"Han har charmeret sine ofre med hver gestus, hvert ord, hvert smil -
- i en kold og kynisk plan, der kun har ét tarveligt formål:"
"at fornedre kvinders ære." Er det sandt?
- Hvem har skrevet det? - Er det sandt?
Monsieur de Valment, spild ikke Deres tid på mig.
Jeg er ikke og bliver aldrig en af den slags kvinder.
Det ved jeg.
Hvorfor bliver De så ved?
Det ved jeg faktisk ikke.
Vicomte! Vil De have et lift?
Se, hvem jeg har med.
- De husker vel min kusine. - God eftermiddag.
Vil De gøre os selskab?
Næste.
- Hvad er Deres navn, unge mand? - Chevalier de Danceny.
Godt håndled. Det glæder mig, at De vil optages i mit regiment.
Det vil jeg ikke.
Det er en skam, han ikke har børn. Børn elsker min nevø.
Jeg er ikke et barn!
Naturligvis ikke. De er en ridder, der forsvarer sin frues ære. Angrib!
Madame, De har kendt Valment længe, ikke sandt?
Jo, meget længe.
Hvad er han for en mand?
Hvis jeg havde en bror, skulle han være præcis som Valment.
Tror De, en mand kan ændre sig?
- Hvor gammel er De? - Toogtyve.
- Må jeg give Dem et råd? - Ja.
Jeg synes, De skal rejse væk herfra. De bør rejse ned til Deres mand.
Hvorfor siger De det?
- Er De forelsket i Valment? - Nej, bestemt ikke.
Det er godt.
For han er forelsket i Dem.
Jeg dør! Jeg dør!
Jeg dør! Tilgiv mig mine synder! Vis mig nåde! Jeg dør! Tilgiv mig!
Jeg har dræbt ham! Jeg vandt!
- Godnat, kære børn. - Godnat.
Jeg kan slet ikke kende Dem. Se på hende. Hvordan kan De modstå?
- Begynd nu ikke på det igen. - Hvordan går det med Tourvel?
- Skal vi afblæse væddemålet? - Aldrig i livet.
- Er De ikke lidt for involveret? - Hvad taler I om?
Om kærlighed, min engel. Hvad ellers?
Jeg skal skrive til Danceny.
Du behøver ikke holde noget hemmeligt for ham. Han er vores ven.
Vil du læse det igennem, når jeg har skrevet det?
Spørg dog Monsieur de Valment. Han ved, hvad mænd kan lide at høre.
- Vil De det, Monsieur? - Selvfølgelig vil han det.
Gå du op og gå i gang, så kommer han og hjælper dig.
De holder aldrig op, vel?
Jeg beder Dem bare hjælpe pigen skrive et brev.
Monsieur de Valment.
- Må jeg tale med Dem? - Naturligvis.
- Kom ind og sid ned. - Monsieur de Valment.
De må ikke afbryde mig. Jeg vil ikke fortælle Dem, hvad De skal gøre.
Men vær sød at rejse væk. Vær sød at rejse væk.
Jeg ved, jeg selv burde rejse væk, men jeg har ikke styrke dertil.
Jeg kan ikke blive ved sådan her.
Når jeg sætter mig, er De der. Når jeg taler, svarer De.
Jeg rødmer i Deres nærvær, og alle ser det.
Men når jeg er alene.
Vær sød at rejse væk. Vær sød at rejse væk.
- Er det det, De vil? - Hvad skal jeg sige?
At jeg ønsker, De skal blive? Det kan jeg ikke sige.
Lad mig se, hvad De har.
Nej. Det her er ikke noget elskovsbrev.
Tag et nyt stykke papir.
"Kære Madame."
"Monsieur le Chevalier."
"Gjorde jeg ilde i at give dig mit hjerte?"
- "Ilde" med d? - Med d, ja.
"Hvorfor føler jeg, nu da jeg ikke er hos dig, at jeg elsker dig mere?"
"Hvorfor hjemsøger dit ansigt mig hvert et vågent øjeblik."
"Og hvert et øjeblik, jeg drømmer om natten?"
- Bad jeg Dem holde op? - Nej.
Så fortsæt.
"Siden jeg først mødte dig, har jeg ikke tænkt på andre."
"Jeg ved, du elsker mig, og jeg beder til, det vil vare ved."
"Hvis vi kunne være alene sammen, ville du tage mig i dine arme."
"Jeg længes efter dig."
- Er De døv? - Nej.
Så skriv videre.
"Jeg længes efter de søde øjeblikke, som jeg nu kun drømmer om."
"Jo længere vi er adskilt, jo mere levende bliver mine drømme."
"Jeg håber, du tænker på mig med samme lidenskab
som jeg føler for dig."
Har De en bedre måde at sige det på?
Nej - Udmærket.
"En dag vil vi sammen lære elskovens glæder at kende."
"Og intet menneske og ingen gud kan forhindre det."
"mit skriveri må stoppe nu."
"Jeg lukker mine øjne, og du er her hos mig."
"Slottet er stille. Jeg er så lykkelig for, at jeg elsker dig."
Du godeste, hvad er der sket?
Der er sket noget frygteligt.
- Hvad? - Jeg ved ikke, hvordan det skete.
Monsieur de Valment bad mig skrive, så jeg skrev brevet.
Og hvad så?
Det ved De godt.
Valment er noget af en forfatter, ikke sandt?
Tro mig, Madame, jeg blev ved med at sige nej.
Men jeg gjorde, som han ville Jeg elsker ham ikke, Madame.
Af og til føltes det, som om jeg gjorde.
Hvis min mor hører om det her.
Cécile.
Du er ikke en lille pige længere. Du mor må aldrig få noget at vide.
Men hun vil, at jeg skal giftes med Monsieur de Gercourt.
- Så gifter du dig med Gercourt. - Men jeg elsker Danceny.
Cécile, du tager Danceny til din elsker.
Du gifter dig med Gercourt og beholder Danceny som din elsker.
- Forstår du mig? - Nej.
- Man gifter sig ikke med sin elsker. - Gør man ikke?
- Undskyld. Jeg må virke meget dum. - Nej da.
De er den første, der har talt med mig om den slags ting.
- Jeg elsker dig, Cécile. - Jeg elsker også Dem, Madame.
Kunne du lide det, du gjorde med Valment?
Så har du intet at bekymre dig om.
Godmorgen, Madame.
Hvor er folk henne? Hvorfor er alle sent på den her til morgen?
Kan De huske mig? Madame de Volanges.
Det ved jeg godt.
- Jeg er kommet fra Paris. - Hvorfor?
For at hente min datter hjem. Cécile, De ved.
Hun er så bedårende. Vi er så glade for hende.
Cécile - Mor!
Godmorgen, De damer.
Madame, hvilken overraskelse. Marquise.
Mademoiselle, lad os se Deres hænder. Kalder De dem rene?
Afsted med Dem.
Vi er så glade for Deres datter. Hun er noget så dejlig.
- De må være meget stolt. - Det er jeg skam også.
Jeg ville ikke gifte hende bort med en mand, hun ikke elskede.
- Undskyld? - Jeg ville skamme mig.
Jeg ved nok, hvad der er bedst for min datters lykke.
Ser De ikke, at hun elsker en anden mand?
- Mener De harpelæreren? - Ja.
- Skulle Cécile ægte den knøs? - Præcis.
Er De fra forstanden?
Et ægteskab kan ikke baseres på en femtenårig piges luner.
Hvorfor ikke?
Se på alle de tragedier, som skyldes kærlighedens illusion.
Det er ligeså tragisk, at en mor ødelægger sin datters liv.
Vicomte, De ved intet om arrangerede ægteskaber. De har aldrig været gift.
De bånd er ofte meget stærke og kan ofte føre til sand lykke.
Min kære pige.
Hvis jeg forstår situationen ret, så har du et dilemma.
Har jeg det?
Hvis det stod til dig, ville du da helst giftes med Monsieur de.
- Gercourt. - Netop.
Eller den anden? Ham med harpen.
Jeg gør, som mor ønsker.
Det var ikke det, der blev spurgt om. Glem din mor. Hvem ville du vælge?
Så ville jeg gifte mig med Monsieur de Gercourt -
- og tage Danceny til elsker.
Så får din mor en stor skandale på halsen.
Dermed er dilemmaet løst. Så spiser vi!
- Hvad med Madame de Tourvel? - Madame hvem? Nå, ja.
Hun tog tilbage til Paris her til morgen. Jeg aner ikke hvorfor.
Det kom helt uventet. Og hun var ude af sig selv.
Jeg havde svært ved at sove, da vi havde sagt farvel.
Hvad sagde han?
Det ved jeg ikke. Jeg er døv på dette øre.
Ingen må vide, jeg er vendt hjem.
Sov. Sov videre.
Bare lad mig sidde her og se på dig.
Nat efter nat har jeg lukket mine øjne for at se dit ansigt.
- Skal jeg hellere være stille? - Nej.
Skal jeg hente noget mælk? Et glas vin? Hvad vil du have?
Din hest står i stalden.
Sig noget. Hvad som helst. Jeg vil høre din stemme.
Hvornår kommer din mand hjem?
Det er lige meget nu. Jeg skrev et brev til ham, mens du sov.
Jeg fortalte ham alt.
- Må jeg se brevet? - Det er sendt. Jeg kunne ikke vente.
Bliv liggende. Jeg laver noget til dig.
Jeg serverer for dig. Jeg vil så gerne tjene dig.
"Min kære. Jeg føler så meget for dig, -
- at jeg ikke kan se dig i øjnene, når du får sandheden at vide."
"Du havde ret. I et kort øjeblik troede jeg, jeg kunne forandre mig."
"det ved jeg nu, jeg ikke kan."
"Find dig en anden elsker, en som er dig værdig."
"Jeg takker dig for det, du har givet mig."
Vicomte!
Jeg fik slet ikke takket dig for din venlighed mod Cécile.
- Det var mig en fornøjelse. - Nej, fornøjelsen var på min side.
Marquise De har tabt Deres væddemål.
Nej - Jo.
Jeg er meget imponeret. Hvordan var det?
Ganske vidunderligt.
- Bedre end Cécile? - Meget.
- Bedre end mig? - De er uden sammenligning.
Det er så sandt.
Jeg er kommet for at få min belønning.
- Hvilken belønning? - Har De glemt væddemålet?
- Det var da bare en spøg. - Ikke for mig.
Ville De da være gået i kloster, hvis De havde tabt?
- Men jeg tabte ikke. - Men hvad nu hvis?
- Det er ikke et spørgsmål. - Jo. Hvad nu hvis De havde tabt?
- Jeg vandt. - Hvad nu hvis?
De skal ikke skifte emne!
- Er jeg da en slags præmie? - Ja, De gik selv med til det!
- Men hvis De havde tabt. - Det gjorde jeg ikke!
Jeg vandt, og jeg har ret til at få min belønning!
Nu lyder De som en ægtemand.
Vil De vide, hvorfor jeg aldrig giftede mig igen?
Så ingen skulle kunne sige, de havde ret til mig.
De forveksler væddemål med ægteskab. Et væddemål skal man altid slå ved.
Vil De ikke have mig?
De fik chancen.
Tak, Victoire.
Jeg beklager, men De er nødt til at gå nu.
Vis mig brevet.
Vicomte - Vis mig det brev!
Så gerne.
Værsgo.
- Er dette en krigserklæring? - Hvis De ønsker det.
Monsieur de Valment? Jeg er Chevalier de Danceny.
Jeg er Dem stor tak skyldig for at skaffe mig Céciles brev.
Vil De være så venlig at viderebringe mit svar?
Det er yderst vigtigt, at jeg får svar snarest.
Jeg skal personligt aflevere det.
Monsieur de Valment, skal jeg melde Deres ankomst?
Det skal jeg nok selv gøre.
- Hvem der? - Valment.
- Han skriver, han vil dø for mig. - Så elsker han dig vist.
Han spørger, om han skal udfordre Gercourt til en duel.
Elsker du stadig ham?
Jeg har forsøgt ikke at elske ham. Jeg beder til, at jeg må glemme ham.
Men da jeg beder hele liden, tænker jeg på ham hele liden.
- Så har du kun én mulighed. - Hvad?
Vi må skrive et nyt brev til Danceny.
Men vi nøjes med at skrive, ikke?
Jo da. Vi nøjes med at skrive.
Tusind tak.
"Jeg tror, den eneste måde vi kan forhindre dette ægteskab på, -
- er at slikke af sammen nu."
- Er det det? - Ja, det er det.
"Men udsigten til et liv i et fremmed land skræmmer mig."
Ja, den gør.
- Hvem er det? - Det er mig, skal.
Jeg har en gæst med. Det skal ikke tage ret længe.
Øjeblik!
Det er sødt af Dem at komme.
Jeg har diskuteret brylluppet med hende, men De skal selv sige det.
Kom ind.
Mademoiselle.
Jeg håber denne erkendtlighed vil falde i Deres smag.
- Tak. Må jeg åbne den? - Meget gerne.
Hvor er det smukt. Tak. Se, mor.
Vores bryllup skal slå i det kongelige kapel, -
- Og kongen selv vil være til stede.
De damer, det har været mig en fornøjelse.
- Hørte De det med kongen? - Er det så slut med Danceny?
Nej Jeg bør vel være bestemt nu, bør jeg ikke?
Det bør De.
Hvor kom vi til?
"Men udsigten til et liv i et fremmed land skræmmer mig."
"På den anden side"
. mener Madame de Merteuil, at jeg skal ægte Gercourt -
- og tage dig til elsker. Er det et godt råd? Kan du acceptere det?"
- Hvad står der? - Tak, sir.
Jeg kan ikke takke Dem nok.
Chevalier de Danceny er her.
Vis ham ind i salonen.
Chevalier, jeg tænkte netop på dig. Vi har så meget at snakke om.
- Jeg vil skrive et brev til Cécile. - Det skal jeg gerne hjælpe dig med.
- Sæt dig. - Nej, De sætter Dem.
De skriver, jeg dikterer. Brevet er fra Dem til Cécile.
Fra mig? Interessant. Det har vi aldrig prøvet.
Jeg er klar.
"Min kære Cécile."
"Jeg må undskylde for det råd, jeg gav dig."
Det er ikke min stil at undskylde.
Skriv videre.
"Hvis du virkelig elsker Danceny så meget som jeg tror, du gør"
"vil det være en forbrydelse at ægte en anden."
Det lyder godt, men
- må jeg spørge dig om noget? - Ja.
- Hvor gammel er du? - Sytten.
Hvorfor vil du være ægtemand, når du kan være elsker?
Skriv videre.
Hvorfor ikke overlade ægteskabets kedsommelighed til Gercourt -
- og selv beholde al kærlighedens spænding?
- Jeg sagde, skriv videre. - Det skal jeg nok.
Men tror du virkelig, du er i stand til at dræbe mig?
- Hvad er der? - Sir, kom og se ud af vinduet.
Jeg forklarede hende, at De ikke var hjemme, men hun står der endnu.
Hvad skal jeg gøre?
Hvorfor er du kommet?
Hvad forventer du at finde?
Din kærlighed.
Vil du have, jeg skal lyve for dig?
Ja.
Hvor er hun?
Hun er gået. Hun vækkede mig, mens det stadig var mørkt.
- Sagde hun noget? - Nej.
- Azolan! - Ja, sir.
Skaf mig nogle blomster.
- Undskyld? - Roser.
- Jeg vil ikke se nogen. - Det er Monsieur de Valment.
Vis ham ind i salonen.
De er meget modig, Vicomte.
At komme her efter at have sendt harpelæreren ud for at dræbe mig.
Det undskylder jeg.
Det var dumt gjort.
Jeg har det forfærdeligt.
Overrasker det Dem?
De er et forfærdeligt menneske.
Tror De, en mand kan ændre sig?
Ja. Til det værre.
Jeg synes, De er ligeså forfærdelig, som jeg er.
Det er jeg også. Derfor bør vi aldrig være fjender.
- Vi bør være gode venner. - Mere end det.
Elskende?
- Mere endnu. - Foreslår De ægteskab?
- Hvad hvis jeg gjorde? - Det er jo vidunderligt!
Vidunderligt.
Hvem tror du ville bedrage den anden først denne gang?
Undskyld.
Jeg har savnet dig så meget.
Jeg elsker dig jo stadig.
Er det ikke ensomt ikke at have nogen at dele hemmeligheder med?
Vil du dele min seneste hemmelighed?
Kom med.
Jeg har forklaret Danceny, at Cécile mistede sin mødom til dig.
Men han forlod mig ikke. Så siden du nu er her, -
- vil du så ikke selv fortælle ham om det?
Jeg vil have den der.
- Men for de samme penge. - Nej, det skal være den!
Beklager, Monsieur. Madame de Volanges.
Jeg har fået ordre på ikke at lukke Dem ind.
Jeg mener det, Monsieur. Det kan koste mig min stilling.
- Hvem er det? - Det er Valment.
Tag dem her på. Vi tager afsted nu. Vi må afsted lige med det samme.
Ingen må genkende Dem. Vi rejser sammen som to mænd. Er De med?
Danceny venter ude på landet. Meget langt væk. Vi må afsted nu.
- Nej, han gør ikke. - Jo, han gør.
Nej, han gør ikke.
Vicomte.
Jeg mente, det var på tide, at Cécile fik sandheden at vide.
Monsieur de Valment, vær venlig at forlade mit hus.
Monsieur de Valment?
Jeg er Baron de Segur, og dette er Chevalier de Malpoix.
Chevalier de Danceny venter Dem ved daggry i morgen på dette sted.
Vi er hans vidner. Vi regner med Deres diskretion.
Jeg skal nok møde op.
Du der!
Ja, dig. Og ham.
Også ham.
Sit!
God hund.
Sir, er De sikker på, at De i stand til at duellere?
Mine herrer.
- Sir, hvor er Deres vidner? - Træd frem, Monsieur le Duc.
Monsieur le Baron.
Skynd jer nu. I skal ikke være bange. Skynd jer nu lidt!
Det ville være ydmygende for mig at kæmpe med Dem i Deres tilstand.
Skal vi dyste på harpe i stedet?
Hvis De giver mig en undskyldning, vil jeg med glæde tilgive Dem.
En undskyldning? Skal jeg give dig en undskyldning?
Efter alt hvad jeg har gjort for dig, vil du tilgive mig?
Du kan få lov at forsvare dig.
Madame.
Må jeg fortælle Dem en hemmelighed, jeg ikke har fortalt til andre?
Ja, mit barn.
Jeg tror, jeg er gravid.
Jeg er sikker på det.
Er det.
Valments?
Min engel.
Min dejlige engel.
Tekstbearbejdelse for DVD: Satellittext AB / Stockholm.
Oversat af Henrik Thøgersen Scandinavian Text Service